ПРОСТОРОВО-МЕРЕЖЕВА ПАРАДИГМА РОЗВИТКУ СОЦІАЛЬНО-ЕКОНОМІЧНОЇ СИСТЕМИ ТОРГІВЛІ - АНДРУХІВ, Ігор (Herald of Khmelnytskyi National University. Economic sciences, 2026)
Статтю присвячено теоретичному узагальненню та поглибленню категоріально-понятійного апарату дослідження соціально-економічних систем у сфері торгівлі в умовах просторово-мережевої економіки. В умовах глобальних трансформацій, стрімкої цифровізації та структурних зрушень торгівля переросла рамки традиційної обслуговувальної галузі чи простої фази товарного обігу, перетворившись на складну, просторово-розподілену соціально-економічну систему із багаторівневою мережевою архітектурою. У дослідженні обґрунтовано, що традиційні галузеві підходи виявляються неспроможними відобразити реальну роль торгівлі як просторового інтегратора, який забезпечує економічну зв’язність регіональних ринків та підтримує стійкість національної економіки. Досліджено ключові системні властивості сучасної торгівлі, включаючи високу екзогенність, динамічну адаптивність, емерджентність та поліцентричність управління. Розкрито функціональну еволюцію торговельних систем через інтенсифікацію їхнього соціально-просторового імперативу паралельно із трансформацією класичних економічних функцій (трансакційної, розподільчої та балансуючої). Окрему увагу приділено подвійній ролі торгівлі у підвищенні соціально-економічної безпеки територій, згладжуванні диспропорцій споживання та соціалізації економічного простору. Концептуалізовано мережеву архітектуру торговельних систем у вигляді концентричних контурів, що поєднує цифровий каркас (платформи, маркетплейси, алгоритми, масиви великих даних) для координації попиту та фізичний каркас (розподільчі центри, логістичні хаби, поштомати, даркстори) для оперативної дистрибуції. Встановлено двосторонню детермінацію між торговельною системою та просторовим потенціалом території. Запропоновано авторське визначення «просторово-розподіленої соціально-економічної системи торгівлі», що обґрунтовує її роль як просторового інтегратора, який долає ізольованість локальних ринків, мінімізує просторові бар’єри та забезпечує довгострокову міжрегіональну зв’язність і стійкість.