ЕКСТРЕННІ УПРАВЛІНСЬКІ РІШЕННЯ ЯК СКЛАДОВА СИСТЕМИ УПРАВЛІННЯ ДИСТАНЦІЙНОЮ ЗАЙНЯТІСТЮ В ІТ-СЕКТОРІ - ЛАРІНА, Тетяна; РУДЕНКО, Сергій; ТРИДУБ, Владислав (Herald of Khmelnytskyi National University. Economic sciences, 2026)
Сучасна система дистанційної зайнятості набуває ознак адаптивно-реактивної моделі управління, для якої характерними є циклічність управлінського реагування, стирання меж між кризовим і поточним менеджментом, а також інтеграція екстрених рішень у повсякденне функціонування ІТ-компаній. Це свідчить про формування нового типу управлінської реальності, у якій стабільність організації забезпечується не через уникнення ризиків, а через здатність системно адаптуватися до них.У статті досліджено трансформацію системи управління дистанційною зайнятістю в ІТ-секторі в умовах невизначеності та зростання дестабілізаційних факторів цифрового середовища. Обґрунтовано, що сучасна дистанційна зайнятість перестає функціонувати виключно як форма організації праці та трансформується у складну адаптивну систему, ефективність якої залежить від швидкості управлінського реагування, безперервності цифрової взаємодії та здатності організації підтримувати стійкість внутрішніх процесів. Встановлено, що екстрені управлінські рішення поступово інтегруються у повсякденну систему управління ІТ-компаній та перестають бути виключно інструментом кризового реагування.Проаналізовано вплив зовнішніх шоків, кіберризиків, перебоїв цифрової інфраструктури, релокації персоналу та комунікаційних порушень на функціонування дистанційних команд. Визначено, що в умовах високої невизначеності управлінський процес зміщується від класичних адміністративних моделей до адаптивно-реактивних механізмів координації, заснованих на оперативному ухваленні рішень та гнучкій перебудові внутрішніх процесів.Запропоновано класифікацію екстрених управлінських рішень у системі дистанційної зайнятості ІТ-сектору за організаційним, технічним, комунікаційним, кадровим, безпековим та психологічно-підтримуючим напрямами. Розроблено концептуальний цикл адаптивного управління дистанційною зайнятістю, який відображає взаємозв’язок між зовнішніми ризиками, дестабілізацією цифрової взаємодії, екстреним управлінським реагуванням та подальшою трансформацією внутрішніх механізмів координації.Доведено, що конкурентоспроможність ІТ-компаній у сучасному нестабільному середовищі визначається не лише рівнем цифровізації, а й здатністю управлінської системи функціонувати в режимі безперервної адаптації до кризових викликів.