СТРАТЕГІЧНІ КОМУНІКАЦІЇ В СИСТЕМІ ДЕРЖАВНОГО УПРАВЛІННЯ: ТРАНСФОРМАЦІЯ В УМОВАХ ЦИФРОВІЗАЦІЇ ТА СУЧАСНОЇ НЕВИЗНАЧЕНОСТІ - ДАБІЖА, Віра; РУДЕНКО, Ілля (Herald of Khmelnytskyi National University. Economic sciences, 2026)
Сучасний етап розвитку державного управління характеризується зростанням рівня невизначеності, динамічністю соціально-політичних процесів та інтенсивною цифровізацією суспільства. У цих умовах стратегічні комунікації набувають ключового значення як інструмент забезпечення ефективної взаємодії органів публічної влади з громадськістю та підтримки управлінських рішень, це зумовлює необхідність переосмислення їх ролі, змісту та механізмів реалізації в системі державного управління. У статті досліджено трансформацію стратегічних комунікацій у системі державного управління в умовах цифровізації та сучасної невизначеності. Обґрунтовано, що зростання рівня турбулентності соціально-політичного середовища, прискорення цифрових змін і посилення впливу інформаційних потоків формують нові вимоги до комунікаційної діяльності органів публічної влади. Визначено, що стратегічні комунікації набувають системоутворюючого значення як інструмент забезпечення ефективної взаємодії держави з громадськістю, підвищення рівня довіри та підтримки управлінських рішень. Проаналізовано теоретичні підходи до розуміння сутності стратегічних комунікацій у публічному управлінні, зокрема в контексті постмодерної парадигми, яка характеризується фрагментацією інформаційного простору, множинністю інтерпретацій та зниженням ролі традиційних ієрархічних моделей комунікації. Встановлено, що цифровізація зумовлює перехід від лінійних до мережевих моделей комунікаційної взаємодії, де ключову роль відіграють швидкість обміну інформацією, відкритість, інтерактивність та адаптивність комунікаційних стратегій. Особливу увагу приділено аналізу інституційних та організаційних механізмів реалізації стратегічних комунікацій у діяльності органів публічної влади. Визначено основні виклики, серед яких: інформаційні перевантаження, поширення дезінформації, криза довіри до державних інституцій, а також необхідність забезпечення узгодженості комунікаційних дій між різними рівнями управління. Обґрунтовано важливість інтеграції цифрових інструментів, аналітики даних та платформ взаємодії з громадськістю у процес формування та реалізації комунікаційної політики. Запропоновано концептуальні напрями вдосконалення стратегічних комунікацій у системі державного управління, що передбачають розвиток інституційної спроможності органів влади, впровадження проактивних і кризових комунікаційних стратегій, підвищення цифрової компетентності публічних службовців, а також формування єдиного комунікаційного простору держави. Наголошено, що ефективні стратегічні комунікації є ключовим чинником забезпечення стійкості державного управління в умовах невизначеності та динамічних суспільних змін.