ТЕОРЕТИЧНІ МОДЕЛІ ТА МЕТОДОЛОГІЧНІ ПІДХОДИ ДО РОЗВИТКУ ПУБЛІЧНОЇ СЛУЖБИ В УКРАЇНІ - ТКАЧЕНКО, Олексій (Herald of Khmelnytskyi National University. Economic sciences, 2026)
Статтю присвячено поглибленому дослідженню теоретичних моделей та методологічних підходів до розвитку публічної служби в Україні в умовах трансформаційних змін системи публічного управління, децентралізації влади та європейської інтеграції. Обґрунтовано, що публічна служба виступає ключовим інституційним елементом реалізації функцій публічної влади та важливим чинником забезпечення стабільності, ефективності й легітимності державного управління. У статті здійснено узагальнення наукових підходів до трактування сутності публічної служби як соціально-правового та управлінського феномена, а також проаналізовано еволюцію її теоретичних моделей – від класичної бюрократичної моделі до сучасних менеджеріальних, сервісно-орієнтованих і людиноцентричних концепцій. Особливу увагу приділено методологічним підходам до дослідження розвитку публічної служби, зокрема системному, інституційному, функціональному та компаративному, які дозволяють комплексно оцінити її структуру, механізми функціонування та результати діяльності. Доведено доцільність застосування міждисциплінарної методології, що поєднує інструменти правового аналізу, теорії публічного управління та соціокультурного підходу, з метою формування цілісного бачення процесів модернізації публічної служби. На основі узагальнення вітчизняного та зарубіжного досвіду визначено основні напрями розвитку публічної служби в Україні, серед яких професіоналізація кадрового складу, удосконалення механізмів управління персоналом, розвиток мотиваційних інструментів, підвищення інституційної спроможності органів публічної влади та адаптація до європейських стандартів належного врядування. Обґрунтовано необхідність застосування міждисциплінарних і системних методологічних підходів для підвищення ефективності розвитку публічної служби в Україні. Зроблено висновок, що сталий розвиток публічної служби в Україні можливий за умови поєднання нормативно-правових реформ із концептуальним оновленням теоретичних моделей і методологічних засад її функціонування з урахуванням сучасних суспільних викликів.