УПРАВЛІННЯ ЖИТТЄЗДАТНІСТЮ ПІДПРИЄМСТВА ЯК УПРАВЛІНСЬКА ФУНКЦІЯ - ПАЗЄЄВА, Ганна (Herald of Khmelnytskyi National University. Economic sciences, 2026)
У статті досліджено теоретичні засади управління життєздатністю підприємства в умовах зростання невизначеності та економічної турбулентності. Актуальність дослідження зумовлена трансформацією умов функціонування підприємств під впливом воєнних, макроекономічних і технологічних чинників, що вимагає переосмислення традиційних підходів до управління та переходу від реактивних моделей антикризового менеджменту до проактивного забезпечення здатності підприємства до ефективного функціонування, адаптації та розвитку. Метою статті є обґрунтування управління життєздатністю підприємства як самостійної управлінської функції шляхом систематизації суміжних теоретичних підходів (резильєнтність, стійкість, адаптивність, антикризове управління), а також визначення змісту, структури та місця цієї функції в системі сучасного менеджменту. У процесі дослідження використано загальнонаукові методи аналізу і синтезу, системний та порівняльний підходи, а також метод узагальнення. У статті узагальнено сучасні підходи до трактування суміжних категорій та здійснено їх порівняльний аналіз, що дозволило обґрунтувати життєздатність підприємства як інтегральну динамічну властивість організаційної системи, яка поєднує операційний, відновлювальний і розвитковий виміри. Встановлено, що життєздатність є більш широким концептом порівняно з резильєнтністю та стійкістю, оскільки охоплює не лише здатність до протистояння кризам, а й проактивне формування умов довгострокового розвитку. Обґрунтовано доцільність виокремлення управління життєздатністю як самостійної управлінської функції, що формується за ознакою об’єкта управління та інтегрує інструменти стратегічного управління, ризик-менеджменту й антикризового управління. З урахуванням моделі життєздатної системи доведено, що забезпечення життєздатності підприємства є результатом узгодженої взаємодії операційних, координаційних, контрольних, адаптивних і стратегічних підсистем. Практичне значення дослідження полягає у можливості використання запропонованого підходу для формування системи управління життєздатністю підприємства, розроблення інструментів її оцінювання та підвищення ефективності управлінських рішень в умовах невизначеності.