ОРГАНІЗАЦІЙНИЙ МЕХАНІЗМ УПРАВЛІННЯ РОЗВИТКОМ ВИРОБНИЧОГО ПОТЕНЦІАЛУ АГРОПРОМИСЛОВИХ ПІДПРИЄМСТВ - ШЕРСТЮК, Олександр (Herald of Khmelnytskyi National University. Economic sciences, 2026)
Станом на початок 2025 року аграрний сектор України функціонує в умовах безпрецедентної трансформації глобальних продовольчих систем, що вимагає тонкого балансу між інтенсифікацією виробництва та суворим дотриманням екологічних стандартів. Виробничий потенціал агропромислових підприємств — інтегрована система ресурсів, що включає землю, працю та капітал — слугує фундаментом продовольчої безпеки та міжнародної конкурентоспроможності. Проте сучасний період унікально визначається конвергенцією викликів воєнного відновлення та інтенсивної фази гармонізації національного законодавства з вимогами Спільної аграрної політики (САП) ЄС. Дана стаття має на меті надати наукове обґрунтування організаційного механізму управління розвитком виробничого потенціалу аграрних підприємств у специфічному контексті 2025 року. Дослідження зосереджено на інтеграції традиційних управлінських функцій із сучасними цифровими інструментами та вимогами європейської інтеграції для забезпечення стійкості та адаптивності. У ході дослідження встановлено, що організаційний механізм у 2025 році еволюціонував від набору адміністративних процедур до динамічної системи адаптивного управління на основі великих даних (Big Data) та штучного інтелекту. Ключові висновки підкреслюють перехід від статичного річного бюджетування до ковзного прогнозування та предиктивного моделювання, що компенсує дефіцит робочої сили (загострений мобілізацією) за допомогою робототехніки та дистанційного керування процесами. Доведено, що «комплаєнс», «простежуваність» та «звітність зі сталого розвитку» стали обов’язковими функціональними блоками в управлінському механізмі для забезпечення доступу до субсидій ЄС та «зеленого» фінансування. Крім того, інтеграція Fintech-рішень та смарт-контрактів визначена критичним фактором підвищення фінансової прозорості та ефективності використання ресурсів. Ефективний розвиток виробничого потенціалу тепер залежить від «інтелектуалізації» управлінських функцій. Перехід до точного землеробства та «зелених» технологій (Build Back Better) більше не є опцією, а стає стратегічною необхідністю для інтеграції українських агропідприємств у глобальні ланцюги створення вартості. Подальші дослідження мають вивчати довгостроковий вплив автономних систем управління на соціальну інфраструктуру сільських територій.